Helló, Andrew Jimeneznek hívnak.
Én vagyok a One Man Band egyik rendezöje.
Helló, Mark Andrews vagyok, a másik rendezö.
A nevem Michael Giachhino. Én írtam a film zenéjét.
Andy nagy zeneszeretö, és elöször egy zenéröl jutott eszünkbe
a film ötlete.
Aztán megosztottuk az ötletet Michael Giacchinoval.
Mert a zene vezette a karaktereket, a zenei darabkák...
- határozták meg a karaktereket. - Elsö hallás után fütyülhetö legyen
azt a bizonyos dallam.
Végül mégis egymásba folyt minden tétel,
de remekül hangzott együtt,
- mintha egymáshoz írták volna öket. - A karaktereket árnyalják.
Annyira különbözönek akartuk öket, amennyire különbözöek
maguknak a figuráknak a vonásai.
Így az egyikük zenéje sokkal lomhább és sokkal szendergöbb,
mint a másik fickóé, akié könnyebb és vidámabb.
- Finom kis hangolások. - Andyvel ez az elsö filmünk,
amit közösen rendezhettünk, és csodás producereink voltak.
John Lasseter és Brad Bird.
Az egyik dolog, amit John mondott a film kapcsán:
"Ne legyen stúdió-hangzású. Olyan legyen, mintha élözene lenne."
Mintha tulajdonképpen elötted játszanák a karakterek.
Nehéz ügy volt, mert a zenekar 38 föböl állt, ugye?
Itt meg csak egy fickó zenél.
Hogyan hangozzék úgy, mintha ö egyedül játszaná?
A film elsö felére azt találtuk ki, hogy nagyon egyszerüre fogjuk.
Legyen a zenekari hangszerelés nagyon egyszerü, és talán elhiszik.
Amikor már elhitték, akkor lehet egy kicsi csalni, de csak egy kicsit.
Lehet, hogy nem is ö játszik egyedül, de azután már mindegy.
Senki sem gondolkodik rajta. Azon a ponton,
amikor már ismerik a karaktereket, a történetet,
akkor lehet a zenével is örültségeket csinálni.
Az egyetlen, amivel sok idö ment el,
az a háttérzaj volt, ami a szereplökhöz kötödik.
A tákolmányok és a fém zaja...
Akkor hallod, amikor mozognak.
- Szerintem nagyon jó lett. - Michaellal végig együttmüködtünk,
oda-vissza. Már a tervezési fázisban is.
Miközben a rajzokat terveztük, Mike írta a zenét.
Egyszer a rajz volt meg elöbb, egyszer a zene,
- a rajz alapján. - Ez volt a legjobb dolog az egészben.
Általában nem kapom meg a filmet, amíg nincs kész.
És ez egy lehetöség volt, hogy része lehessek a történetnek.
Ott volt a fantasztikus szerkesztönk, Steve Bloom, aki rendbe tette a káoszt.
- Én is... - Sajnáltam ezért, mert...
Tényleg, mert pont középen, közted és köztem állt,
és azon dolgozott, hogy szülessen valami a vázlatokból.
A határidökkel is neki kellett foglalkozni,
és a zenével is, amit adtam neki.
Tehát ha valami nem ment tökéletesen, azzal ö bajlódott.
És próbálta úgy csinálni, hogy ne mondjam neki:,,ezt nem csinálhatod".
De azt kell mondjam, hogy akármikor vágott bele, soha nem zavart.
- Minden pompás volt. - Elértük a pontot, ahol nincs zene.
Volt egy kis idönk, amikor nyújtózhattunk egyet.
A reakcióik szerint játszadoztunk velük. Angus MacLane, a vezetö szerkesztönk
és az egész animátor-csapat tényleg elképesztö munkát csinált.
Alapjában véve a film némafilm. És a mozgás, az elöadás a lényeg.
Ez az, amiben különbözik a többitöl, és ez benne a nehéz.
Az elsö ötletünk ezzel a két fickóval az volt, hogy
bunyózni fognak, de aztán megoldják a problémáikat
- békésen, összedolgozva. - És nem volt semmiféle kislány.
Külön-külön is rendben voltak,
- de együtt elképesztöek. - Még annál is jobbak!
Egyik pillanatról a másikra több ezer ember pénzben zuhanyzik.
Megterveztük, és úgy találtuk, hogy az nem is lenne annyira vicces.
És nem számított, hogy mennyire akartuk, egyszerüen nem volt vicces.
Szóval minden megváltozott.
Mark Robertson volt a szóló hegedüs.
- Napokig dolgozott rajta. - Napokig. Felhívott és kérdezte,
"Ez milyen, ez milyen? Rendben van"?
Az ujjai számára rémálom lehetett, hegedün eljátszani legalábbis.
- De megcsinálta. - És milyen gyors!
- Gyors. - Vicces volt a kottákban,
hogy "A Lány Mérges Lesz" címu darab oldalán,
a lap tetején ez állt: "Pokoli gyorsan".
Remek tapasztalat volt, és köszönjük mindenkinek, aki
segített abban, hogy tisztán lássuk a víziónkat, s hogy létrejöjjön a film.
Nélkülük még mindig a tervezöszobában ülnénk, és a rajzainkat hajigálnánk.
Minden egyes képkockán érezhetö mindenki müvészi érzéke.
- Szóval köszönjük. - Köszönjük szépen.